slovenski podnapisi by OrbMaker
Leta 300 n.š. je rimski imperij segal od Arabije do Britanije.
Vendar so želeli še več.
Več zemlje.
Več ljudi, zvestih in podložnih Rimu,
med katerimi so bili zelo pomembni mogočni Sarmati z vzhoda.
Na tisoče jih je padlo na tistem bojišču.
Ko se je po štirih dneh dim razkadil,
so bili edini Sarmati, ki so preživeli,
pripadniki zdesetkane, vendar legendarne konjenice.
Prevzeti z njihovim pogumom in konjeniškimi veščinami,
so jim Rimljani prizanesli.
V zameno so bili ti konjeniki vključeni v rimsko vojsko,
vendar bi bilo bolje, če bi tistega dne vsi padli.
Leto 452 n.š.
Oče!
Prišli so.
Drugi del kupčije, ki so jo sklenili, ni zavezoval le njih,
Res so tu.
temveč tudi njihove sinove
in njihove sinove in tako dalje, da služijo imperiju kot konjenica.
Jaz sem bil eden teh sinov.
Neka legenda pripiveduje, da se padli jezdeci vrnejo kot imenitni konji.
Tvoj konj je že videl, kaj te čaka in te bo varoval.
Lancelot, Lancelot!
Lancelot...
Nikar se ne bojte, vrnil se bom.
Koliko časa nas ne bo nazaj? -15 let.
Meseci, porabljeni za pot, ne štejejo.
Lancelot!
(bojni kriki)
Naša postojanka je bila Britanija, oziroma njena južna polovica.
Dežela je bila namreč razdeljena s 117 km dolgim zidom, zgrajenim 300 let prej,
ki je varoval imperij pred plemeni s severa.
Tako smo, kot naši očetje pred nami,
opravili dolgo pot in se zglasili našemu rimskemu poveljniku v Britaniji.
Njegovo ime je bilo Artorius, kar pomeni "Prvi",
klicali smo ga Arthur.
Dobrih 15 let kasneje
Držali so besedo; škofov prevoz.
Naša prostost, Bors.
Skoraj okusim jo lahko.
Tvoj odhod v Rim, Arthur.
Pikti!
Branite kočijo!
Prihrani molitve, fant. Tvojega Boga ni tu.
Zakaj vas je Merlin poslal južno od zidu?
Naj Excalibur prelije mojo kri,
ki bo prepojila našo blaženo zemljo.
Poberi orožje!
Poberi.
Bors... -Težave imamo...
Tole ni škof.
Bog nam pomagaj, kdo so bili to?
Modri demoni, ki jedo žive Kristjane. Saj nisi Kristjan, kaj?
Ali tole res deluje?
Nič...
Najbrž tega ne počnem prav.
Arthur,
Arthur Castus. Tako podoben očetu.
Nazadnje sem te videl, ko si bil še otrok. -Škof Germanij, dobrodošli v Britaniji.
Vidim, da vam vojaške veščine še vedno koristijo. Prevara vam je uspela.
Prastari triki starega lisjaka.
To so torej veliki sarmatski jezdeci, o katerih je v Rimu toliko govora.
Mislil sem, da Pikti vladajo severno od Hadrijanovega zidu.
Sa je tako, vendar občasno vpadejo na jug.
V pričakovanju umika Rimljanov iz Britanije so še drznejši.
Pikti? -Domači uporniki, ki sovražijo Rim. -Možje, ki želijo nazaj svojo deželo.
Kdo jih vodi? -Kličejo ga Merlin. Nekateri govorijo, da je čarovnik teme.
Tristan, odjezdi naprej in preveri, če je pot varna.
Škof, ne skrbite, prosim. Varovali vas bomo.
V to ne dvomim. Sploh ne dvomim.
Ducati njih me ne skrbi. Vendar tisoči... -Tisoči?
Zdaj, ko smo svobodni, se bom tako napil, da ne bom mogel naravnost scati.
To storiš vsak večer. -Saj še nikoli nisem naravnost scal.
Pretežko za rokovati, tam spodaj.
To je težavno. Res je težko.
Je kot dojenčkova roka, ki drži jabolko. -Kot dojenčkova roka, ki drži jabolko.
Rimljan mi ni všeč.
Če je prišel, da nas razreši, zakaj nam ne da dokumentov?
Je tole tvoj vesel obraz?
Galahad, še vedno ne poznaš Rimljanov. Tudi riti si ne popraskajo,
ne da bi naredili ceremonijo. -Zakaj ga enostavno ne ubiješ?
Nato pa se sam razrešiš. -Ne ubijam iz užitka, kot nekateri.
Lahko bi kdaj poskusil, mogoče ti pa postane še všeč.
To je del tebe, to imaš v krvi. -Ne, ne... Ne,
kajti od jutri bodo vse tole le še slabi spomini. -Ooo?
Pogosto razmišljam, kako bo po vsem tem oditi domov. Kaj bom počel?
Za Galahad je to drugače. Jaz takole živim dlje, kot prej doma.
Kar se tiče doma, se zelo malo spominjam. -Govori zase, doma je vedno mraz.
In vsi, ki si jih poznal, so pod rušo.
Poleg tega imam tu... Mislim, da 12 otrok. -11.
Poslušaj, ko Rimljani odidejo, lahko vladamo vsej tej zemlji.
Jaz bom vladal svoji vasi, Dagonet bo moj osebni stražar in glavni ritoliznik, kaj ne Dag?
Ko se vrnem domov, si bom najbrej našel lepo Sarmatko za poroko. -Lepo Sarmatko?
Zakaj pa misliš, da smo sploh odšli?
Lancelot, kakšne načrte imaš ti?
Če bo Gawainova žena res tako lepa, bom najbrž veliko časa pri njem.
Njegova žena bo vesela družbe. -Aha, kaj pa bom jaz počel?
Spraševal se, od kje ti toliko sreče, da so vsi tvoji otroci podobni meni.
Naj te s sekiro kar zdaj ali kasneje?
Kje si pa bil, kolega? Kje si bil?
Kaj pa ti Artur, ko se vrneš v preljubi Rim? -Zahvalil se bom Bogu, da sem se vrnil.
Ti in tvoj Bog. Na živce mi greš. -Želim si miru. Tega imam dovolj.
Lahko me obiščeš. Rim je res veličastno mesto.
Pravica, civiliziranost, napredek... -In polno domišljavih tepcev.
Največji modreci vseh dežel so se zbrali v tem posvečenem mestu, da bi odrešili vse človeštvo.
Kaj pa ženske?
Dobrodošli nazaj, Arthur. -Jols. -Lancelot.
Gospod škof, izvolite. Moji prostori so vam na razpolago. -Fino, potreben sem počitka.
Kje si bil? Dolgo sem te čakala. -Ooo, moja ljubica, kakšna strast...
Kde je moj Gilly? Si se pretepal? -Sem. Si zmagoval? -Sem. -Bravo, sinko moj.
Pridite še ostali, mularija moja!
Pelagij! (papež)
Zelo prijazno od Arthurja, da je ponudil svoje prostore.
Seveda... To je tudi za pričakovati.
Gospod, prišel sem, da vas pospremim do magistrata.
Glejte, da se bo moj gospodar za mizo vsedel zadnji in da bo sedel na koncu mize.
Tvoj gospodar lahko vrže svojo sveto rit kamorkoli hoče.
Njegova Visokost, škof Germanij.
Okrogla miza, kaj se pa greste?
Arthur pravi, da morajo ljudje biti enakovredni. -Dano mi je bilo vedeti, da vas je več.
Bilo nas je. Toda tu se borimo že 15 let, škof. -Ah, seveda.
Artur in njegovi vitezi so s pogumom branili čast Rima v tem oddaljenem oporišču.
Za svojo slavo vam Rim dolguje zelo veliko. Na vas, plemeniti vitezi.
Na vaše zadnje dneve v službi imperija. -Na en dan, ne dneve.
Sam papež osebno se zanima za vas.
Za vsakega od vas, vitezi, ga zanima, če ste se spreobrnili po naukih našega odrešenika...
Obdržali so religijo svojih prednikov, nikoli se nisem spraševal o tem.
Seveda... Jasno... Pogani so.
Poleg tega, je ignoriranje Cerkve dopustno, vendar pri tebi Arthur...
Tvoja pot k Bogu vodi preko Pelagija? Videl sem njegovo podobo v tvoji sobi.
Nadomestil mi je očeta. Njegovi nazori glede svobodne volje in enakosti so zelo vplivali name.
Komaj čakam, da ga v Rimu spet srečam.
Rim nestrpno pričakuje tvoj prihod. Junak si.
Svoje preostale dni boš v Rimu preživel v spoštovanju... In bogastvu.
Konec koncev...
Vsi smo le figure v vedno spreminjajočem se svetu.
Barbari z vseh koncev so že skoraj pred vrati Rima.
Zaradi tega se je Rim s Svetim Očetom odločil, da se umaknemo iz neubranljivih območij,
kakršno je tudi Britanija. Usoda Britanije ni več naša skrb.
Najbrž si jo bodo Sasi kmalu prisvojili. -Sasi? -Da.
Na severu se je velik vpad Sasov že začel.
Sasi si prilastijo zemljo le tam, kjer vse pobijejo. -Torej bodo pobili vse.
Torej jim boste vse kar prepustili. Svoje življenje sem tvegal zaman.
Gospodje...
Vaše odpustnice z dovoljenji za neomejeno gibanje po celem imperiju.
A še prej bi se rad pogovoril z vašim poveljnikom.
Na samem. -Med seboj nimamo skrivnosti.
Pojdimo. Pustimo rimske zadeve Rimljanom.
Bors, pridi...
Rim je izdal zadnji ukaz zate in tvoje može. -Zadnji ukaz?
Morate na sever, da pripeljete družino Mariusa Honoriusa na varno.
Posebej pomemben je njegov sin Alecto, ki je papežev priljubljen božji otrok in učenec.
Njegova usoda je, da postane škof, morda nekega dne celo papež.
Danes. Vse to zahtevate od mojih mož prav danes.
15 let so tvegali svoja življenja za tuje cilje.
In na dan, ko bi morali postati svobodni, jim ukažete nalogo, ki je veliko nevarnejša
od katerekoli, ki so jih opravili do sedaj. Povejte mi, škof,
kako naj svojim možem povem, da jim namesto prostosti ponujam smrt.
Če so možje resnično legendarni vitezi, jih bo nekaj mogoče preživelo.
Če bo taka božja volja.
Možje si želijo domov. Če hočejo priti tja, morajo prepotovati cel imperij.
Dezerterje bi polovili kot pse.
Boš kljuboval papežu, Arthur? Rimu? Mogoče samemu Bogu?
Vse, kar sem počel, je bilo za Cerkev in Rim. Razlikovati pa je treba lojalnega vojaka od bedaka.
Bi prepustil nemočnega rimskega dečka, ki bo nekoč vodil Cerkev, v roke Sasov?
Opravite to nalogo in možje bodo dobili svoje odpustnice.
Njihovi dokumenti jih bodo čakali tukaj tisti trenutek, ko se vrnejo.
Imate mojo besedo.
Upam, da kaj velja, škof. Kajti držal vas bom za besedo.
Le prelomite jo in nobena legija,
ljudska vojska,
niti sam Bog vas ne bo mogel obvarovati. To je moja obljuba.
Dala mi je nekaj denarja. -Bolje, da ga obdržiš.
Igramo na tri igre.
Kdo bi še pijače?
Kdaj boš zapustila Borsa in odšla z menoj? -Moj ljubček te gleda.
Nič mu nisi podoben. Si izrezan Bors.
Tristan, kako ti to uspe? -Ciljam v sredino.
Ne morem več...
Oh, končno. Bodi mama svojemu sinu.
Dagonet, kje si bil? Izpolniti morava svoje načrte.
Pridi sem, prosim. Zapoj nam. -Ne, imam še delo.
Vsi utihnite! Vanora nam bo zapela.
Zapoj, zapoj... -Zapoj nam o domu.
Dežela medveda in dežela orla
dežela, ki nas je rodila in blagoslovila
dežela, ki nas je vedno klicala domov
odšli bomo domov preko gora
odšli bomo domov, odšli bomo domov
odšli bomo domov preko gora...
... tu pojemo, tu hrepenimo
odšli bomo domov preko gora
Arthur! -Arthur!
Arthur. Nisi že povsem Rimljan, ne?
Vitezi, bratje v orožju. Vaš pogum je bil preizkušen prek vseh meja.
Toda, od nas zahtevajo še en preizkus. -Pitje?
Moramo oditi na zadnjo nalogo za Rim, prej ne dobimo naše prostosti.
Na drugi strani zidu, daleč na severu je potrebno rešiti rimsko družino.
Obkroženi so s Sasi. Ukaz nam nalaga, da zagotovimo njihovo varnost.
Naj Rimljani sami poskrbijo za svoje ljudi. -Preko zidu je ozemlje Piktov.
Naša dolžnost do Rima, če se ji sploh lahko tako reče, je opravljena.
Naša povezava z Rimom je prekinjena. -Vsi tu smo tvegali svoja življenja zate.
Prav zate! In namesto svobode hočeš še več krvi?
Naše krvi! Več ti je za Rimljane, kot za nas? -Bors, to so naši ukazi!
Odrinemo ob zori. Ko se vrnemo, bo vaša prostost čakala na vas.
Prostost, ki jo zaslužite s spoštovanjem. -Jaz sem svoboden človek!
Sam bom določal svojo usodo! -Ja, ja. Vsi bomo nekega dne umrli.
Umreti v rokah Sasov je res srhljivo. -Potem ostani doma!
Umreš lahko takoj zdaj, če se ti tako mudi. -Dovolj, dovolj. -Meni je še vredno živeti!
Rimljani so prelomili obljubo. Sedaj imamo Arthurjevo besedo. Ta bo zadostovala.
Jaz bom pripravljen.
Bors, boš šel? -Seveda bom šel! Ne morem te pustiti samega, še ubili te bojo!
Še ostali povejte, kaj si mislite!
Vanora me bo ubila.
Pa ti, Gawain?
S teboj sem.
Pa Galahad tudi.
Milostljivi Bog, imam veliko željo po tvojem usmiljenju.
Ne zase, temveč za svoje viteze, ki ga sedaj zelo potrebujejo.
Dovoli jim preživeti nalogo, ki je pred njimi in tisočkrat bom žrtvoval, kar boš zahteval.
In če se v svoji modrosti odločiš, da je to moje življenje, v zameno za njihovo svobodo,
ki jim je že tako dolgo odvzeta, to z veseljem sprejmem. Moja smrt ne bi bila zaman.
To je vse, za kar prosim. -Zakaj vedno govoriš s svojim Bogom in ne z menoj?
H komurkoli že moliš, ga prosi, da ne srečamo Sasov.
Moja vera me varuje, Lancelot. Zakaj nasprotuješ?
Ne maram ničesar, kar zahteva človeka na kolenih. -Nikogar ni strah klečati preg Bogom,
ki mu zaupa. Kaj pa smo brez zaupanja in verovanja v nekaj?
Poskus preboja med Pikti na severu je norost. -Že smo se borili proti njim. -Ne severno od zidu!
Koliko je Sasov, a?
Koliko?!
Povej mi, ali verjameš v naš uspeh? -Ta družina potrebuje našo pomoč.
Naša dolžnost je, da jih rešimo. -Ni mi mar za tvoje ukaze,
niti za Rimljane, Britanijo ali ta otok. Če želiš večno živeti na tem otoku, naj bo.
Za druge pa ne smeš določiti samomora! -Pa vendar izbiraš smrt za to družino! -Ne, izbiram življenje!
In svobodo zase in za soborce!
Kolikokrat smo že izmaknili zmago iz čeljusti poraza?
V manjšini, obkoljeni, toda vedno smo slavili zmago.
S tvojo pomočjo lahko to ponovimo.
Lancelot, mi smo vitezi. Kakšen je naš smisel, če se ne odzovemo na tako potrebo?
Arthur, boriš se za svet, ki ga nikdar ne bo. Nikdar.
Vedno bodo vojne.
Jaz bom umrl v bitki, v to sem prepričan.
Upam pa, da v taki, ki jo bom bil prostovoljno.
Če pa le padem v tej, mi naredi uslugo:
Ne pokopljite me na našem žalostnem, malem pokopališču. Zažgite me.
Zažgite in stresite moj pepel v močan veter, ki piha proti vzhodu.
Dol z nje!
Pustite njihove ženske pri miru!
Mi se ne mešamo s temi ljudmi.
Le kakšno potomstvo bi to prineslo? Šibke ljudi. Na pol ljudi.
Sasi ne smemo pokvariti svoje krvi.
Naši zakoni pravijo, da mi nihče ne sme ubraniti uživanja vojnega plena. -Res je, oče.
Gospod, o moj gospod. Nebeška vam hvala. Hvala...
Ubijte jo!
Me izzivaš?
Če me želiš izzvati, imej meč pri roki. Dokler mi bije srce, jaz vladam, ti pa imaš jezik za zobmi.
Ali pa ti ga izpulim.
Še 3 dni do velikega zidu, če ponoči počivamo. -Ne bomo počivali!
Kakšna je obramba ob zidu? -Lahka rimska pehota in mogoče sarmatski vitezi.
Arthur Castus je njihov vodja. -Arthur. Kdo je ta Arthur?
Govori se, da še ni izgubil bitke, da je velik bojevnik.
Zakaj naj ti zaupam? Prodal si lastne ljudi.
Povej mojemu očetu o rimskem posestvu.
Govori!
Tam živi zelo ugledna rimska družina. Za Rim so zelo pomembni.
Oče, odkupnina za njih nam lahko poplača celoten pohod.
Z glavnino vojske bom napadel s severa, ti s svojimi možmi tukaj prepreči umik proti jugu.
Požgi vsako vas, pobij vse.
Za seboj ne pusti moškega, ženske ali otroka, ki bi lahko še kdaj prijel za meč.
Sasi! -Koliko? -Tisoči.
Pikti nam sledijo. -Kje? -Povsod.
Pojdite nazaj! -Pojdimo nazaj!
Za menoj!
Kaj čakate?
Iniš - zli duhovi.
Zakaj niso napadli? -Merlin noče, da umremo.
Morali bi jih pobiti, Merlin.
Imam razlog, da sem pustil žive.
Ne!
Saj so naši sovražniki.
Prav tako, kot Sasi.
Komaj čakam, da zapustim ta otok.
Če ne dežuje, sneži ali pa je megla. -In to je poletje.
Dež pride prav. Stran spere vso kri.
Ne pomaga pa pri vonju. -Hej, Bors.
Nameravaš Vanoro in vso mularijo odpeljati nazaj domov? -Izogibam se tej odločitvi,
s tem, da skušam pasti v bitki.
Dagonet,
Vanora se želi poročiti in otrokom dati imena. -Ženske. Saj otroci že imajo imena, ne?
Samo Gilly, preveč težav z ostalimi, zato imajo samo številke.
Zanimivo, jaz sem pa mislil, da ne znaš šteti.
Nisem si mislil, da bi se kdaj vrnil domov živ. Zdaj, ko imam možnost, kako naj zapustim otroke?
Preveč bi jih pogrešal... -Najbrž res, rad imam te male barabe. Nekaj mi pomenijo...
Še posebej številka 3! Je bravi borec.
To pa zato, ker je moj.
Grem malo odlit...
Zaprite vrata!
Kdo ste? -Sem Arthur Castus, poveljnik sarmatskih jezdecev. Rimski škof Germanij nas je poslal.
Odprite vrata!
Pravi čudež, da ste tu. Hvaljen Jezus. Arthur in njegovi vitezi.
Bojovali ste s Voad'ami, divoké stvorenia.
Imamo ukaz, da vas nemudoma evakuiramo.
To vendar ni možno. -Kdo od vas je Alecto?
Jaz sem Alecto.
Alecto je moj sin. Vse naše premoženje je tukaj, na zemlji, ki nam jo je poklonil rimski papež.
Vendar bo kmalu vse pripadalo Sasom. -Širijo se s severa.
Torej bodo z Rima poslali vosko. -So jo že. Nas.
Odšli bomo takoj, ko spakirate. -Nikamor ne bomo odšli.
Vrnite se na delo! -Vrnite se delat! -Vsi! -Slišali ste.
Dobro, dobro... -Pojdite! -Delat, vsi!
Če vas s sinom ne pripeljemo nazaj, moji možje ne bodo smeli zapustiti te dežele. Greste z nami,
pa če vas bom moral privezati za konja in vas vleči vso pot na drugo stran Hadrijanovega zidu,
gospod. Gospa, moji možje so lačni.
Pojdi.
Pridi.
Najbolje, da odidemo?
Gospod, slaven ste. Vi ste Arthur, ali ne? Ime mi je Ganis, dober in pameten borec sem.
S ponosom bi vam služil.
Ste z Ríma?
Iz pekla.
-Kdo je ta mož? -Starešina iz vasi.
Zakaj je kaznovan?
Odgovori!
Kljuboval je gospodarju, Mariusu. Večino pridelane hrano pošiljamo preko morja v prodajo.
Ta mož je le prosil, da bi je več obdržali zase.
Že moja rit hlasta za travo, tako sem lačen!
Vi ste iz Rima. Je res, da je Marius predstavnik Boga? Da je greh nasprotovati mu?
Samo tole ti povem...
Maruis ni poslan od Boga. I ti...
Vsi vi... Svobodni ste od svojega prvega diha!
Pomagajte mu.
Pomagajte mu!
Poslušajte zdaj...
Ogromno in strašno krdelo prihaja v te kraje. Ne bojo usmiljeni, nikomur ne bodo prizanesli.
Tisti, ki zmorete, poberite svoje stvari in krenite na jug.
Nezmožni boste šli z nami. Ti, od zdaj si mi podrejen. Zberi in pripravi ljudi.
Slišali ste! Pripravite dovolj hrane in vode za pot. Pohitite, drugače je konec z nami!
Dajte, pohitite!
Raztegnjeni so proti vzhodu. Prihajajo tudi z juga, kjer hočejo presekati naš pobeg.
Pred mrakom bodo tu. -Koliko? -Cela armada.
In naša edina pot vodi proti jugu? -Na vzhod...
Obstaja steza, ki gre proti vzhodu, čez gore.
Prišli bi za njihove vrste, zato predlagam, da gremo po tej poti.
Arthur, kdo so ti ljudje? -Z nami gredo.
Nikoli nam ne bo uspelo.
Dajte, nadaljujte z delom! -Nazaj na delo!
Umaknite se!
Umaknite se!!
Kaj je to? -Sem noter ne smete.
Nihče ne sme noter, to je nedopustno.
Kaj delate? Prenehajte s tem!
Arthur, nimamo časa...
Kaj ne slišiš bobnov?
Dagonet...
Ključ! -Zaklenjeno je od znotraj.
Pojdita.
Premaknita ze že!
Gawain...
Kdo si drzne skruniti gospodov hram?! -Pojdi s poti!
Delo tvojega Boga.
Takole se odziva na tvoje molitve?
Preverite, če je kdo še živ.
Kako si drznete vdreti na ta posvečen kraj?
To je bil božji človek. -Ne od mojega Boga!
Tale je mrtev. -Sodeč po smradu, so vsi mrtvi.
In ti... Samo premakni se...
Pa se boš pridružil njemu.
Arthur!
Ne smeš se me bati.
Vode! Prinesite nekaj vode!
Zljomljeno roko ima.
Pa njegova družina?
Ženska je Piktinja.
Sem rimski častnik. Na varnem si.
Varna si. -Takoj prenehajte s tem!
Kakšna norost se dogaja tu? -Vse to so brezbožniki! -Mi smo tudi.
Nočejo opravljati dela, ki jim ga je določil Bog! Umreti morajo, v opozorilo ostalim!
Hočeš reči, da nočejo biti vaši sužnji! -Rimljan si, moral bi razumeti.
Pa še Kristjan si! Ti pa... Ti si jih ohranjala pri življenju!
Moj gospodar... -Ne, ne. Mirujta!
Ko pridemo prek zidu, boš kaznovan za tole. -Naj te kar takoj ubijem in zapečatim svojo usodo?
Bil sem pripravljen umreti skupaj z njimi, da bi jih vodil na zasluženo mesto.
Božja volja je, da so takšni grešniki žrtvovani. Le tako so lahko njihove duše odrešene.
Z lahkoto ustrežem tej želji.
Zaprite jih nazaj noter! -Arthur? Zaprite jih nazaj, sem rekel!!
Kaj ne vidite, da je božja volja, da žrtvujemo te grešnike?
Prepočasi potujemo. Dekle ne bo preživelo in najbrž tudi deček ne.
Družino lahko varujemo, zgubljamo pa čas z vsemi temi ljudmi. -Ne bomo jih pustili.
Če nas Sasi najdejo, se bomo morali boriti. -Torej varčuj svojo jezo zanje.
Je tole naloga iz Rima?
Ali tvoja osebna?
Arthur... -Kako je z njim?
Gori od vročine.
Pogumno se upira.
Nekaj prstov imaš izpahnjenih.
Potrebno jih je naravnati.
Če tega ne storim, je zelo verjetno, da jih ne boš mogla več uporabljati.
Mučil me je.
S pomočjo naprav.
Silil me je govoriti stvari... Niti sanja se mi ne, kaj pomenijo.
V temi sem zaslišala tvoj glas...
Ime mi je Guinevere.
Ti si Arthur,
eden konjenikov izza velikega zidu.
Sem.
Slaven Britanec, ki pobija svoje ljudi.
Našel sem sledi, ki prihajajo z juga. Ni pa sledi v nasprotno smer.
Konjeniki, lahki in hitri. Lahko so rimska konjenica, lahko pa tudi vitezi.
Vedo, da jih iščemo.
Odšli so proti vzhodu, čez gorovje. - Mi smo samo delavci. Jaz sem v službi Boga.
Tale pravi, da so odpeljali družino iz zgradbe.
Nekdo, poznan po imenu Artorius.
On je bil...
Arthur.
Pelji svoje može proti vzhodu. Polovi jih.
Jaz grem z glavnino proti zidu. Pripelji družino tja.
Pa menihi? -Naj ostanejo, kjer ste jih našli.
Sem v službi Boga...
Vse požgite!
Oče mi je pripovedoval imenitne zgodbe o tebi. -Res? In kaj so pripovedovale?
Bajke...
O ljudeh, ki so tako pogumni, tako nesebični, da ne morejo biti resnični.
Arthur in njegovi vitezi. Vodja; pol Britanec, pol Rimljan.
Ti pa si prisegel zvestobo Rimu.
Tistim, ki si jemljejo, kar jim ne pripada.
Istemu Rimu, ki je vzel tvoje može z njihovih domov. -Poslušaj, gospodična,
ne domišljaj si, da veš karkoli o meni in mojih možeh.
Koliko Britancev si pobil? -Kolikor jih je hotelo ubiti mene. Naravno je, da vsakdo hoče preživeti.
Zveri preživljajo! Za ljudi je naravno, da želijo živeti svobodno. V lastni deželi.
Jaz pripadam tej deželi.
Kam pa spadaš ti, Arthur?
Kako je kaj z roko?
Preživela bom, to ti obljubim.
Ni v tej deželi ničesar, kar bi ti seglo v srce?
Tvoj oče se je poročil z Britanko. Torej je našel nekaj, kar mu je bilo všeč.
Tukaj bomo prespali. Med tistimi drevesi si poiščimo zaklon. Tristan...
Bi šel spet malo naokrog?
Speljala si me v past! -Noče ti hudega.
Mir med nama to noč, Arthur Castus.
Rim torej odhaja. Prihajajo Sasi.
Sveta, ki smo ga poznali in se zanj borili, ni več. Zato moramo urediti nov svet.
Tvoj svet, Merlin, ne moj. Jaz bom v Rimu. -Boš tam našel mir? Sasi bodo prišli v Rim.
Moji vitezi mi verjamejo, da jih ne bom izdal sovražniku.
Rim je bil moj sovražnik, ne pa Arthur. Med nama ni sporov. -Povej to tistim,
ki ste jih pobili pred mojimi očmi, katerih kosti ležijo v tej zemlji. -Vsi smo izgubili brate.
Ne sanja se ti, o čem govorim! Naj ti pomagam pri spominu:
Napad na vas, kriki nedolžne ženske...
Mama!! -Artorius!
Tekel sem do očetovega groba, da bi jo rešil...
Da bi ubil tebe!
Oče, prosim. Izpusti svoj meč!
Še sedaj čutim vročino tistega ognja na svojem obrazu.
Nisem si želel njene smrti. Bila je naše krvi.
Tako, kot si ti.
Če si tako odločen, da nas prepustiš pokolu, zakaj potem rešuješ toliko ljudi?
Moji možje so močni, vendar potrebujejo pravega vodjo. Verjamejo, da si vsemogočen.
Za zmago nad Sasi potrebujemo mojstra za vojno. Zakaj misliš, da smo vas v gozdu pustili žive?
Meč, ki ga nosiš, je narejen iz železa naše zemlje in kovan v britanskem ognju.
Ljubezen tvoje mame je sprostila meč, ne tvoje sovražtvo do mene.
Ljubezen, Arthur.